Udruga ljubitelja oružja, NRA, snimila je film
koji bi vas mogao zanimati. Pogledajmo ga.
Bilo je jutro 20. travnja 1999. godine
i sličilo je svakom drugom jutru u Americi.
Poljodjelci su obavljali svoje zadaće,
mljekari su raznosili mlijeko,
predsjednik je bombardirao još jednu državu
čije ime nismo znali izgovoriti.
U Fargu u Sj. Dakoti, Kerry McWilliams krenuo je u jutarnju šetnju.
U Michiganu, gđa Hughes pozdravljala je svoje učenike.
U malom mjestašcu u Koloradu
dva su mladića pošla kuglati u šest sati ujutro.
Da, bio je to dan kao i svaki drugi u Sjedinjenim Američkim Državama.
Mogu li vam pomoći? - Otvorio bih račun.
Kakav?
Onaj uz koji dobijete besplatnu pušku.
U lokalnom časopisu stajao je oglas
da će vam banka pokloniti pušku ukoliko kod nje otvorite račun.
Samo ispunite obrazac. Možete pogledati brošuru.
Čim provjerimo podatke,
vaša je.
Otvorio bih takav račun. - Imamo trezor
u kojem u svakom trenutku držimo 500 komada vatrenog oružja.
Petsto ih imate u trezoru? - Tako je.
Moramo provjeriti podatke. - U banci?
Da. Imamo dozvolu za prodaju oružja. - Stvarno?
Što da navedem kao rasu?
Bijelac ili Kavkazac? - Kavkazac.
Znao sam da ću to morati slovkati.
Je li ovako točno? - Da.
Mislim da to nije dio koji bi vas trebao brinuti.
Je li vas sud ikada proglasio duševno bolesnim ili ste bili
u psihijatrijskoj ustanovi? Nisam, no što znači ovo
"sud proglasio duševno bolesnim"? - Nešto što ima veze sa zločinom.
A tako. Znači, nije bitno jesam li prirodno duševno bolestan,
samo da to nema veze sa zločinom? - Izvoli, Mike. - Hvala lijepa.
I ja imam jednu takvu. - Fino radi. - Točno.
Vrlo je precizna.
Super. Nešto bih vas upitao.
Ne čini li vam se opasno dijeliti oružje u banci?
KUGLANJE ZA COLUMBINE
Puška puca kao prava! Povucite obarač i poslušajte!
Čini se da je tamo neka pucnjava!
Je li prava? - Izgleda tako.
I zvuči kao prava! - Tako je. Zvuk moći!
Vojne i kaubojske puške od Marxa!
Ovo je bila moja prva puška.
Jedva sam čekao da izađem van i počnem pucati po susjedstvu.
To su bila vremena…
Kao tinejdžer, bio sam toliko dobar strijelac
da sam osvojio nagradu za preciznost Nacionalnog oružanog saveza.
Odrastao sam u Michiganu, raju za ljubitelje oružja,
odakle je i ovaj čovjek, oskarovac i predsjednik NRA,
g. Charlton Heston.
Dolazimo iz države u kojoj svi vole lov.
Čak i psi. - U taboru su dvojica lovaca došla na ideju
slikati psa obučenog u lovca,
onako, za zabavu.
Jednom od njih palo je na pamet objesiti psu na leđa pušku
kako bi slika bila malo zanimljivija.
Žrtva je klečala pred psom kad je oružje opalilo.
Žrtvi je zrno probilo desnu polovicu goljenice,
i izašlo na stražnjoj strani lista.
Jesu li policajci zadržali psa u pritvoru? - Nisu.
Po mičigenskim zakonima zločine mogu počiniti
samo ljudi,
životinje nisu oblik koji bi mogao počiniti zločin.
Životinju se ne može optužiti za zločin. - Tako je.
Je li moguće da je pas znao što radi?
Doista ne znam.
Nema sumnje da je pas bio dražestan obučen kao lovac.
Slika je bila šaljiva.
Slatka.
Da, iz takvog sam vam ja kraja.
Kutiju metaka kalibra 270! - U redu.
Izvoli. - Sjajno.
Joj, oprostite.
Ništa strašno, nije opalilo.
Nadzor nad oružjem? Trebamo nadzor nad mecima!
Moramo nadzirati metke!
Svaki bi metak trebao koštati pet tisuća dolara.
Znate zašto?
Zato što onda više ne bi bilo nedužnih promatrača.
Mislili bi si: "Taj je stvarno nešto napravio!
Čovječe, ima metaka u vrijednosti 50.000 dolara u glavi!"
Ljudi bi si malo razmislili prije nego bi nekog zveknuli.
"Čovječe, ucmekao bih te... samo kad bih si to mogao priuštiti!
Naći ću još jedan posao, počet ću štedjeti,
i onda si mrtav čovjek!
Moli Boga da ne dobijem metke na lizing!"
Nedaleko od kraja gdje smo Heston i ja odrasli,
vježbalište je mičigenske milicije.
Zašto upotrebljavate čunjeve? - Sa stajališta samoobrane
mali su i predstavljaju vitalne dijelove ljudskog tijela,
ukoliko ikada budete morali pucati na drugog čovjeka.
Mičigenska milicija postala je poznata 19. travnja 1995. godine,
kada su dva čovjeka koji su posjećivali njihove sastanke,
Timothy McVeigh i Terry Nichols,
digli u zrak saveznu zgradu u Oklahoma Cityju.
U napadu je poginulo 168 ljudi.
Mičigenska milicija htjela je ljudima objasniti
da oni nisu isti kao McVeigh i Nichols.
Biti naoružan američka je tradicija i odgovornost.
Ako nisi naoružan, nisi odgovoran.
Tko će ti štititi djecu? Policija, savezna vlada?
Ne. – Sam moraš zaštititi sebe i svoje.
Ako to ne napraviš, zanemaruješ svoju američku dužnost. I točka.
Hoćemo ljudima objasniti da samo želimo pomoći,da nismo nikakvi bauci.
Samo želimo pomagati obrani ljudi ove države.
Ljudi bi vas svakako željeli za susjede.
Ako je netko u nevolji, vi mu pomognete. - Da, tako nekako.
Svi smo mi normalni ljudi, svi imamo poslove, karijere.
Ovo radimo u slobodno vrijeme. – Gdje radite?
Projektant sam. - Vi? - Trenutno sam nezaposlen.
A vi, Frank? - Vozim kamion za tvrtku koja se bavi grijanjem.
A vi? – Pregovarač sam u poslovanju s nekretninama.
Pregovarate o nekretninama?
Svi smo pripadnici srednjeg staleža.
Ne nosite to na pregovore, nadam se?
Ne. - Gdje živite? U predgrađu Detroita?
U Westlandu. - Što imate kod kuće?
9-milimetarski Smith & Wesson.
A vi? - Sačmaricu.
Vi? - M-16. - Kod kuće? - Da.
Ozbiljno? - Spremnu za paljbu.
To nije za mene. Previše je posla da ju pravilno primiš.
Kad pucam, znam kuda ću je uperiti.
Čija je ideja bio kalendar? - Vjerojatno Kristenova.
Jedna slika govori više nego tisuću riječi.
Čovjek ne bi očekivao takvu profinjenost od Milicije,
no ipak i mi smo ljudi.
Dobro se zabavljamo.
Imali smo dobrotvornu akciju i htjeli smo pokazati da nismo toliko ozbiljni.
Nismo opsjednuti zavjerama, dozvoljavamo da nas se slika.
Bilo je zabavno, a prikupili smo i novca.
Posjedujem oružje
otkad sam bila dovoljno stara za to.
Naučila sam se upotrebljavati ga.
Ti si šašava.
Kao ženi, činilo mi se izuzetno bitnim
da sebe i svoje mogu najbolje zaštititi.
To među ostalim uključuje i posjedovanje oružja.
Koga ćete pozvati ako vam netko provali u kuću?
Većina će ljudi zvati policiju jer su naoružani.
Eliminirajte posrednika, sami se pobrinite za to.
Tko će vam zaštititi obitelj ako vi nećete?
Nismo rasisti, nismo ekstremisti, nismo fundamentalisti.
Nismo ni teroristi, ni militantni, ništa tome slično.
Državljani smo. - Zabrinuti državljani.
Kao Amerikanci, želimo obavljati svoje dužnosti,
koje među ostalim uključuju i nošenje oružja.
"Zato si želim biti ovdje na farmi u Michiganu..."
Što uzgajate ovdje?
Trenutno uzgajam soju,tofu.
Uzgajivač ste tofua? - Da.
Farmer koji uzgaja hranu. Proizvodim hranu.
Bez herbicida, pesticida i sličnog.
Samo prirodno. - Tako je. - Da, to je bolje.
Organsku hranu. - Da, zdraviju hranu.
Ovo je James Nichols, brat Terryja Nicholsa.
James je maturirao iste godine kao i ja, u susjednom okrugu.
Na ovoj je farmi u Deckeru u Michiganu
s bratom i McVeighom vježbao izradu bombi prije Oklahome.
Bio je uhapšen zajedno s Terryjem vezano uz napad.
Tužitelji su braću Nichols iz Michigana povezali
s osumnjičenikom za bombaški napad, Timothyjem McVeighem.
James i Terry optuženi su
za izradu i posjedovanje manjih bombi.
Terry Nichols je osuđen na doživotni zatvor.
Timothy McVeigh je pogubljen.
Jamesu nisu ništa dokazali. Optužnica je povučena.
Drago mi je što sam na slobodi,
i što mogu nastaviti sa svojim životom. - Je li McVeigh živio ovdje?
Da. U nekoliko navrata.
Najduže neka tri mjeseca.
Bio je dobar tip. - Pristojan momak? - Da.
Na farmi nisu ništa našli? - Kako to mislite?
Sastojke za izradu bombe? - Bilo kakve eksplozive.
Imao sam detonatore, fitilj za dinamit,
barut za puške s prednjim punjenjem,
naftu, gnojivo, no to možete naći na svakoj farmi.
To nema nikakve veze s napadom ili s izradom bombi.
Čuvari zakona i reda, ako ćemo ih tako nazvati,
došli su ovamo i gaće su im se tresle.
Bili su nasmrt preplašeni. - Čega?
Mislili su da će ovo biti drugi Waco.
Neki ljudi, npr. moja bivša žena i drugi,
rekli su da sam radikalac, da sam lud,
da imam oružje kuda god se okrenem.
Da mogu ubiti čovjeka ako me samo krivo pogleda.
Ako ljudi shvate da su opljačkani
i da ih je vlada pretvorila u robove,
pobunit će se uz gnjev,
nemilosrdni gnjev. Krv će teći ulicama.
Kada vlada postane tiranska dužnost vam je srušiti ju.
Zašto se ne bi borili Gandijevom metodom?
Pobijedio je britansko carstvo nenaoružan.
Nisam upoznat s tim.
Oscoda ima lošu naviku da odgaja luđake.
Ovo su Brent i njegov kolega DJ. Žive u Oscodi,
na suprotnoj strani zaljeva od Nicholsove farme.
Eric Harris, počinitelj pokolja
u gimnaziji Columbine, ovdje je proveo dio djetinjstva.
Eric je živio u zračnoj bazi u Oscodi.
Ericov je otac bio pilot u Zaljevskom ratu.
Petina svih bombi u tom ratu izbačena je iz zrakoplova koji su poletjeli iz Oscode.
Upitao sam Brenta sjeća li se Erica.
Samo sam čuo za njega. Otišao je prije nego sam se doselio ovamo.
Živim ovdje zadnjih sedam godina.
Bio je tvoj vršnjak, sjećaju li ga se tvoji školski kolege?
Jedan moj prijatelj ga je poznavao, išli su u isti razred.
Živi ovdje cijeli život. - Išao sam s njim u školu.
Kad sam čuo na vijestima što se dogodilo, šokiralo me
da je to učinio netko iz ovog kraja.
Nisam bio dugo u toj gimnaziji, izbacili su me.
Zašto? – Posvađao sam se s nekim klincem
pa sam potegao pištolj na njega. - Pištolj? - Da.
9-milimetarski. Moglo je biti gadno.
Moglo je biti gore? Mogao si biti kao Eric Harris? - Da.
I zato su te izbacili. - Da, na 380 dana
ili 165 dana, ili koliko već traje školska godina.
Već se dugo namjeravam preseliti u Kolorado.
Tamo imam rodbinu.
Moj stric je podvornik u gimnaziji Columbine.
Kako je bilo u Oscodi nakon događaja u Columbineu?
Moje je ime bilo drugo na popisu mogućih bombaša,
jer me u tom gradu pratio takav glas.
Hoćeš reći, da su imali popis... - Sumnjivih.
Učenika koji bi mogli telefonski dojaviti da je postavljena bomba?
I ti si bio drugi na popisu? - Da, drugi ili treći na popisu.
Zašto? - Stvar je u tome,
da ovaj grad deprimira ljude.
Zašto su onda stavili tebe? – Jer sam bio problematičan klinac.
Imao si problema u školi? - Da.
Zašto su te onda uvrstili na drugo mjesto među onimaf
koji predstavljaju moguću prijetnju?
Nekog je razloga moralo biti.
Posjedujem primjerak knjige "Anarhistička kuharica".
U njoj možete naći upute kako izraditi bombu itd.
Svaki put kad bi nešto pošlo krivo, prvo bi pozvali mene.
Samo zato jer si imao primjerak knjige? - Samo zato.
No nikad nisi izrađivao bombe? - Ne. Ustvari, jesam.
Ništa veliko, bile su puno manje od cjevaste bombe.
Otprilike veličine teniske loptice.
Prema uputama iz "Anarhističke kuharice"
izradio sam dvadesetak litara napalma.
Domaćeg napalma.
Ostali su klinci znali čime se baviš? - Da.
I ti si bio broj dva. Tko je bio broj jedan?
Ne znam, nikad mi nisu rekli ime te osobe.
To me naljutilo. – To što nisi bio na prvom mjestu? - Da.
Znam da je glupavo,
no podiglo bi mi ego kad bih znao
da sam u Oscodi prvi u nečemu, pa makar i u tome.
Je li bilo u redu dići u zrak zgradu u Oklahoma Cityju?
Ne tvrdim da ste vi to napravili, samo pitam je li to bilo u redu?
Ne, nije bilo, no zašto se to dogodilo? I tko je počinitelj?
Bez obzira na počinitelja, je li to bilo u redu? - Nije.
Nije bilo u redu uzeti život tim ljudima? - Nije.
Koristim pero jer je moćnije od mača.
No uvijek pri ruci morate imati i mač, za slučaj da pero ne uspije.
Spavam s Magnumom 44 pod jastukom. – Ma dajte,
to svi kažu.
Je li to istina? - Da. Svi to znaju.
Kad bi sad išli pogledati ispod vašeg jastuka, bi li našli Magnum 44?
Da. – Časna riječ? Hoćete nam pokazati? Sada?
Pošli smo u spavaću sobu, no snimatelj je morao pričekati vani.
Pod jastukom se doista nalazio Magnum 44.
Evo ga. Je li nabijen?
Sad vam vjerujem.
NICHOLS JE NAPEO KOKOT I PRISLONIO SI PIŠTOLJ NA SLJEPOOČNICU.
Ne radite to.
Ništa mi se neće dogoditi. - Pištolj je nabijen.
Nije opasno, morate povući obarač,
napeti kokot i opaliti.
Vratite kokot. – Nitko mi ne smije reći da ga ne smijem posjedovati.
To mi je pravo zaštićeno Ustavom.
Gdje piše da je pištolj zaštićen?
Svaki građanin... - Ne piše pištolj.
Piše "oružje". - Što je oružje?
To bi moglo biti i nuklearno oružje. - Točno.
Bi li trebali imati pravo posjedovati plutonijsko oružje?
Trebali bismo.... - I plutonijsko?
Ne želim si ga.– No svejedno bi trebali imati to pravo?
To bi trebalo ograničiti.
Znači, ipak vjerujete u neka ograničenja?
Svakakvih luđaka ima na svijetu.
Grad Virgin u državi Utah donio je zakon
po kojem svi građani moraju posjedovati oružje.
Kerry McWilliams ponosno pokazuje metu s kojom je položio streljački ispit.
No zanimljivo je da Kerry ne vidi, slijep je.
U oružje se zaljubio
još otkako je kao tinejdžer primio u ruke M-16.
Najviše mi odgovaraju jurišne puške.
Ovo je divno mjesto za odgajanje djece.
Stvarno divan kraj za to.
Vrlo smo tijesno povezani.
Svi se brinu za druge. Dobri ljudi. - Dobri ljudi.
Ovo je grad u kojem su dva mladića donijela vrlo lošu odluku
i zato smo sada zloglasni u cijelom svijetu.
Inače se Littleton ne razlikuje puno od drugih predgrađa.
Dobro jutro, gospodine Edwards i članovi Uprave.
Htio bih vas izvijestiti da sam našao savršenu lokaciju za naše novo sjedište.
South Metro Denver. Kao što vidite, ovo mi ne treba.
Ovdje ima isto onoliko sunca i padavina kao i u južnoj Kaliforniji.
Nevjerojatno je. Morat ćete se sami uvjeriti.
Što mislite, gospodine Edwards?
DENNY FENNELL, SAVJETNIK ZA SIGURNOST.
U južnom smo Denveru, u zajednici po imenu Littleton.
Ova kuća je dom prosječnog pripadnika srednjeg staleža.
Provalnik ili silovatelj je još uvijek negdje tu u susjedstvu.
I zato si građani često misle da... Ljudi mi često govore...
Gdje je u ovom trenutku provalnik ili silovatelj?
Ako bi vas htio ubosti kroz ovo,
morali biste stajati dosta blizu. - Tako je.
Stvar je u tome da... - A što kada bih imao koplje?
Dolje smo izgradili sigurnu sobu.
Ovo su vrlo čvrsta, vrlo teška vrata,
i sada provalnik mora prodrijeti i kroz ova vrata.
Napravili ste još jednu prepreku. – Sjekirom bi uspio.
Da. – To što se dogodilo uzrokovalo je dvije stvari.
Prvo, promijenilo je način na koji govorimo.
Kako to mislite? – Kad npr. kažem Columbine,
svi znaju na što mislim, ne moram dodatno objašnjavati.
Što nije u redu? - Ništa, samo...
Što nije u redu? - Columbine me ponekad muči.
Bit će sve u redu, samo mi dajte trenutak. – Nema problema.
Ima nešto porazno
u takvoj zlobi
u takvoj predatorskoj radnji,
u takvom bezrazložnom ubijanju.
NAJVEĆI PROIZVOĐAČ ORUŽJA U SVIJETU
Pogon u kojem se sada nalazimo, uz još naša dva druga pogona,
nalaze se u Littletonu ili njegovoj blizini.
U tim pogonima radi više od pet tisuća zaposlenih,
od kojih većina živi u Littletonu.
Većina njihove djece pohađa gimnaziju Columbine.
Mogli bismo reći da taj događaj predstavlja mikrokozmos onoga
što se događa po cijelom svijetu.
Ovaj znak, na kojem piše: "Mi smo Columbine."
Da li Lockheed Martin misli da je Columbine
zato što je najveći poslodavac i najveći proizvođač oružja?
Mislim da mi utjelovljujemo taj duh,
da smo svi članovi te zajednice,
zato si moramo međusobno pomagati.
Rekao nam je da nikome u Littletonu ni u Lockheedovom vodstvu
nije jasno zašto su se dječaci okrenuli nasilju.
Zašto bi klinci napravili takvo što?
Možda je razlog to što su bijesni na različite stvari.
Financiramo tečaj koji ljude podučava savladavanju bijesa.
Školama u okrugu Jefferson darovali smo 100.000 dolara,
kako bi se učitelji i učenici poučili drugim načinima
za savladavanje bijesa.
Ne mislite li da djeca pomisle:
"Tata svakog dana ide u tvornicu i sastavlja projektile."
To je oružje za masovno uništavanje.
Kakva je razlika između takvog masovnog uništenja
i onoga koje se dogodilo u Columbineu?
Ne vidim takvu vezu,
jer su rakete o kojima govorite izrađene
za obranu pred napadačima.
Države često kažu stvari kojima živciraju jedna drugu,
no moramo se naučiti nositi s takvim frustracijama
na pravilan način.
Ako se na nekoga naljutimo, ne moramo ga bombardirati
ili ispaliti projektile na njega.
1953. SAD svrgava iranskog premijera Mossadeqa.
SAD postavlja šaha za diktatora.
1954. SAD svrgava Arbenza, predsjednika Gvatemale.
Ubijeno je 200.000 civila.
1963. SAD podupire atentat
na južnovijetnamskog predsjednika Diema.
1963.-1975. američka vojska u JI Aziji ubija 4 milijuna ljudi.
11. rujna 1973. SAD organizira puč u Čileu.
Ubijen je demokratski izabrani predsjednik Allende.
Na vlast je postavljen diktator Augusto Pinochet.
Ubijeno je 5.000 Čileanaca.
1977. SAD podupire vojnu vlast u El Salvadoru.
Ubijeno je 70.000 Salvadoraca i četiri američke opatice.
Tijekom osamdesetih, SAD obučava Osamu bin Ladena i druge teroriste
za ubijanje Sovjeta.
CIA ih financira s tri milijarde dolara.
1981. Reaganova administracija obučava i financira "kontraše".
Umire 30.000 Nikaragvanaca.
1982. SAD daje financijsku potporu Saddamu za ubijanje Iranaca.
1983. Bijela kuća potajno naoružava Irance za ubijanje Iračana.
1989. Agent CIA-e Manuel Noriega, predsjednik Paname,
odbija poslušati naredbe iz Washingtona.
SAD vrše invaziju na Panamu i uklanjaju Noriegu.
3.000 civilnih žrtava.
1990. Irak s američkim oružjem vrši invaziju na Kuvajt.
1991. SAD ulazi u Irak.
Bush ponovno uspostavlja kuvajtskog diktatora.
1998. Clinton bombardira tvornicu oružja u Sudanu.
Poslije se pokazalo da je tvornica proizvodila aspirin.
1991. do danas: SAD svaki tjedan bombardira Irak.
Po procjeni UN-a, zbog bombardiranja i sankcija
umrlo je 500.000 djece.
2000.-2001. SAD daje Afganistanu pod talibanskom upravom
245 milijuna dolara pomoći.
11.9.2001. Osama bin Laden uz pomoć obuke koju je dobio od CIA-e,
ubija 3.000 ljudi.
Moj Bože!
Južno od Denvera i Littletona pred zrakoplovnom je akademijom
postavljen pravi bombarder B-52.
Spomen-ploča ponosno ističe
da je na Badnjak 1972. godine ovaj zrakoplov ubijao Vijetnamce.
Bilo je to najveće bomardiranje u vijetnamskom ratu.
Nedaleko od mjesta leži Rocky Flats,
najveća tvornica plutonijskog oružja na svijetu,
a sada ogromno odlagalište nuklearnog otpada.
Nekoliko milja dalje, u brdima je zakopan NORAD
koji nadzire naše nuklearne projektile,
a kojih je mnogo u krajoliku Colorada.
Lockheed jednom mjesečno prevozi rakete
s pentagonskim teretom kroz ulice Littletona.
Rakete na putu prema bazi na drugoj strani Denvera
prolaze pokraj gimnazije Columbine.
Rakete se prevoze tijekom noći,
dok djeca iz Columbinea spavaju.
Najgori dan američkog bombardiranja u kosovskom ratu.
Na selo Bogutovac kod Kraljeva pale su 22 NATO-ove rakete.
Smrtonosni teret bačen je na naseljeni dio sela.
Snažno udaramo po srpskom represivnom stroju
i trudimo se ne nauditi nedužnima.
Pogođeni su bolnica i škola.
SAT VREMENA KASNIJE
Doznali smo da je u školi u Littletonu došlo do grozne pucnjave.
Nadam se da će Amerikanci moliti za đake,
njihove roditelje i učitelje.
Čekat ćemo daljnji razvoj događaja i potom reći nešto više.
Hitna pomoć.
Na gimnaziji Columbine netko puca.
Je li tko ranjen? - Da. - Imaju bombe, uzije, sve vrste oružja.
Serete? - Ne.
Jedan je učenik pogođen u kralježnicu.
Još jedan zove, pogođen je u glavu. - Šerifov ured.
Imaju automatsko oružje, shvaćate? - Da.
Možete li poslati hitnu pomoć? - Napad još uvijek traje?
Da. - Na hodniku ima ranjene djece.
Pokušavamo doći do njih.
Ne puštajte nikoga unutra dok vam ne odobrimo.
Ovdje Izzy Povich s NBC News, zovemo u vezi s pucnjavom.
Idemo uživo. - Da?
Možete li nam što reći ako vas pustim u eter?
Mogu vas odmah spojiti. - Znam, znam.
Svi su u knjižnici. - U knjižnici je, u zgradi.
Stephanie Phillips iz emisije Dateline. Kako ste? - Dobro.
Imate sjajnu emisiju. - Drago mi je, hvala.
Gledam ju svaku večer. - Hvala. – Nema na čemu.
Učiteljica sam na gimnaziji. Ovdje je učenik s vatrenim oružjem.
Pucao je van kroz prozor. - Je li tko ranjen, gospođo?
Da, cijela je škola u panici.
U knjižnici sam, ima ranjenih učenika.
Smjesta pod stol!
Vani sam vidjela nekog učenika. Moj Bože!
Vidjela sam oružje. Pitala sam ga što se događa.
Okrenuo se prema nama i pucao kroz prozor.
Dječak koji je stajao pokraj mene pogođen je.
Pomoć stiže. – Moj Bože! - Ostanite na vezi.
Sad pucaju u knjižnici, iz knjižnice pucaju van.
Na hodniku smo. Moramo ići.
Čekajte! – Upravo su pucali u blagovaonici!
Možda ću vas morati nazvati kasnije.
Zvala sam ih već četiri puta i stalno čekam.
Ovdje opet Wendy s CNN-a.
Uzimamo brojeve i imena ljudi iz medija.
Ali na Foxu upravo razgovaraju s nekim iz vašeg ureda. - Znam, znam.
Ne možemo razgovarati sa svima, puno nas ljudi zove.
Moram nazvati svoju kćer. Pokušavam već sat vremena i ništa.
Gospodine, smirite se.
Mislim da imamo pravo znati gdje su nam djeca.
Tamo je već puno spasitelja.
Recite mi, kako mogu kontaktirati svoj kćer?
Kako da saznam što je s njom? - Nemam informacija o tome.
Zašto ne, dovraga?! Čekam već sat vremena! - Moj sin je Eric Harris
i bojim se da je povezan s pucnjavom. - Kako?
Član je tzv. "mafije u kabanicama".
Jeste li danas razgovarali sa sinom? - Ne, nisam.
Jesu li koga uhitili? - Još uvijek traže osumnjičene.
U kojoj je bandi vaš sin? - U "mafiji u kabanicama".
To sam čuo na televiziji. - Ostanite u zaklonu.
Ne želim da vas ustrijele, sklonite se i budite tihi.
Eric Harris i Dylan Klebold ubili su
dvanaest učenika i jednog učitelja.
900 ispaljenih komada streljiva ranilo je mnoge druge.
Oružje su zakonito kupili u trgovinama i na sajmovima oružja.
Velik dio streljiva kupili su u littletonskom K-Martu.
Harris je u svojem dnevniku pisao o otimanju zrakoplova
i njegovom rušenju u New York. Neki bi to nazvali fantaziranjem.
Na koncu su oružje uperili u sebe.
Potom je ušao u knjižnicu i ustrijelio sve oko mene.
Prislonio mi je pištolj na glavu i pitao želim li umrijeti.
Iz hodnika smo začuli pucnjeve.
Rekli su nam da legnemo pod stol.
Potom su počeli pucati.
Počela sam plakati i moliti da me ne ubije,
a onda je pred mojim očima ustrijelio jednu djevojku u glavu.
Ustrijelio je i jednog crnca samo zato jer je bio crn.
Samo pet riječi: "Iz mojih hladnih, mrtvih ruku!"
Unatoč tugovanju, deset dana nakon tragedije
pojavio se Charlton Heston i održao skup NRA.
Dobro jutro.
Hvala vam što ste došli i hvala što podupirete svoju organizaciju.
Pozdravljam vašu hrabrost što ste došli ovamo.
Imam poruku od gospodina Wellingtona Weba,
gradonačelnika Denvera.
"Ne dolazite ovamo," piše. "Ne želimo vas ovdje."
Gradonačelniče, ovo je naša zemlja.
U svojoj prostranoj zemlji smijemo putovati kamo god želimo.
Ne dolazite ovamo?! Već smo ovdje!
Danas sam ovdje jer bi to htio moj sin Daniel.
Da nije jedna od žrtava, bio bi tu sa mnom.
S ovom državom nešto nije u redu,
ako djeca mogu tako lako uzeti oružje
i ustrijeliti drugo dijete u lice,
kao što se to dogodilo mom sinu.
Nešto ne valja. Ali došlo je vrijeme da uvidimo
da Tec-9, poluautomatsko oružje s 30 naboja,
kakvim je ubijen moj sin, ne služi lovu na jelene.
Nema nikakvu korisnu namjenu.
Vrijeme je da se suočimo s tim problemom.
Imamo posla. Moramo zacijeliti srca,
pobijediti zlo i ujediniti ovu zemlju.
Možda se razlikujemo i zasigurno ćemo opet
doživjeti neku neopisivu tragediju,
ali kad danas i do kraja vremena sunce zađe u Denveru,
nek zađe nad ljude
sigurne u zemlji slobodnih i domu hrabrih.
Ja ću svoj dio učiniti. Hvala.
U Koloradu su imali konvenciju tjedan dana nakon tragedije.
To je bilo glupo. Svakako da imaš pravo na to,
ali zašto bi uznemiravao cijeli grad?
Ovo je Matt Stone. Odrastao je u Littletonu
i rado se sjeća Columbinea.
Columbine je usrana škola usred hrpe usranih kuća.
Matt i njegov prijatelj Trey Parker su svoj bijes
prema Littletonu umjesto u pokolj, pretočili u crtić.
"Još jedno tiho nedjeljno jutro u mom tihom planinskom gradiću."
"Od hladnoće ti se dah ledi,
na cesti susrećeš beskućnike ali to te ne brine."
"U takvom moru osmijeha bi se rado utopili."
"Nedjeljno je jutro u našem tihom, uštogljenom, seljačkom gradiću."
Columbine je normalna škola u normalnom predgrađu.
Bolno normalna.
Apsolutno, bolno, stravično prosječna.
Cijeli Littleton je takav.
Kad sam bio u šestom razredu, morao sam pisati test iz matematike
kako bi i u sedmom razredu mogao biti odličnik iz matematike.
Rekli su mi: "Ako zezneš i ne budeš odličnik,
nećeš ni u osmom razredu biti odličnik
i tako dalje do 11. razreda i na kraju ćeš umrijeti siromašan i sam."
I to je sve. Klinci stvarno vjeruju u gimnaziju.
Tome najviše pridonose klinci, no učitelji i savjetnici ne pomažu.
Plaše te kako bi bio dobar u školi.
"Ako si gubitnik, bit ćeš gubitnik cijeli život."
Erica i Dylana su zvali pederima, pa su si oni pomislili:
"ako smo pederi sad, bit ćemo i do kraja života."
Da im je bar netko rekao da s gimnazijom svijet ne završava.
Koliko im je trebalo do kraja?
Par tjedana do mature.
Nevjerojatno je koliko brzo prekineš vezu s ljudima iz škole.
Već ti u šestom razredu počnu prati mozak:
"Ako zajebeš, umrijet ćeš sam i siromašan."
Misliš si: "Jebote, bit ću takav cijeli život."
U istini je upravo suprotno. Svi čudaci u školi postignu velike stvari,
a veliki frajeri iz škole ostanu u Littletonu i prodaju osiguranje.
Skoro sa svima je tako.
Da im je to netko objasnio, možda ne bi to napravili.
Možda nikada nećemo saznati zašto su to napravili,
no odrasli bi jednu stvar morali znati: biti tinejdžer stvarno je koma.
Još je veća koma ići u školu.
Što misliš o gimnaziji? - Oduševljen sam. Učim,
gnjave me budale koje me mrze,
a ravnatelj je idiot. - Što je uzrok nasilju u školama?
On.
Nakon Columbinea je pogotovo bilo koma biti učenik u Americi.
Nakon pucnjave na gimnaziji Columbine
škole su počele isključivati učenike
zbog svega što bi nagovještavalo nasilje.
Ovaj učenik 2. razreda isključen je na deset dana
jer je u školu donio grickalicu za nokte.
Ova je škola isključila učenika prvog razreda,
jer je u učiteljicu uperio komad pohane piletine
i rekao: "Bum! Bum!"
Tijekom igre policajaca i lopova, savio je papir
u oblik pištolja i njime zaprijetio školskom kolegi.
Ako ovo nije znak upozorenja, što je? - Ovaj je virdžinijski gimnazijalac
isključen na mjesec dana jer je obojio kosu u plavo.
Odličnik iz Michigana će možda biti isključen iz škole.
Jeremy Hicks je došao na ples u škotskoj narodnoj nošnji.
Nosio je kilt, pernati šešir i tradicionalni nož.
Zbog ove je majice ova gimnazijalka završila na sudu.
Htjela je osnovati anarhistički klub.
Male bombe otkucavaju. Ima ih u svakoj zajednici.
U sedam su država uhićeni ili isključeni učenici
zato jer su planirali vlastite urote.
To je kao gerilsko ratovanje.
Ne znate s koje će strane neprijatelj udariti.
Stroga pravila o oblačenju
mogu znatno poboljšati sigurnost u školi
i osigurati pozitivnu atmosferu za učenje. Kao što vidite,
fleksibilna pravila o oblačenju omogućavaju skrivanje oružja
i otežavaju prepoznavanje uljeza na školskom posjedu.
Pravila o oblačenju onemogućuju kršenje propisa o oružju,
smanjuju napetosti između bandi, smanjuju broj disciplinskih prekršaja
i doprinose boljem ozračju u školi.
Majice moraju biti uvučene u hlače, tako da je pojas vidljiv.
Učenici ne smiju nositi vrećaste hlače
ili boje i oznake povezane s bandama.
Da, djece se doista treba bojati.
Pretvorili su se u mala čudovišta.
Tko je bio kriv za to? Svaki je stručnjak imao odgovor na to.
Gnjevna heavymetalska subkultura.
Gdje su bili roditelji? - Nasilni filmovi. - South Park.
Videoigre. - Televizija. - Zabava.
Nečastivi. - Crtići. - Video igra "Doom". - Obitelj.
Nasilne video igre. - Droge. - Šok-roker Marilyn Manson.
Marilyn Manson je otkazao zadnjih pet koncerata američke turneje
iz poštovanja prema littletonskim žrtvama.
Ovaj pjevač misli da umjetnici poput njega nisu krivi.
Ovo je vjerojatno najbolesnija grupa koju su velike izdavačke kuće
ikad promovirale.
"Nisam sluga nepostojećeg Boga!"
U traženju razloga za pucnjavu, svi su se
objesili na to da su krivci slušali Marilyna Mansona.
Dvije godine nakon pokolja, Manson se konačno vratio u Denver.
Marilyn Manson će u sklopu Ozzfesta nastupiti u Denveru.
Religiozna desnica je protestirala,
a ja sam radije osobno porazgovarao s njim.
Tijekom odrastanja glazba mi je nudila bijeg.
Bila je to jedina stvar koja te nije prosuđivala.
Ploča neće vikati na tebe zbog načina kako se oblačiš,
nego ćeš se zbog nje osjećati bolje.
Neki će nas upitati mislimo li da će svi
koji budu išli na koncert počiniti nasilna djela? Ne.
Ili hoće li si svatko tko vidi reklamu za Lexus,
kupiti jedan? Neće svi, ali neki hoće.
Razumijem zašto su izabrali mene.
Moje je lice jednostavno nabiti na ekran
jer predstavljam nešto čega se svi boje.
Zato što govorim i radim ono što hoću.
Ako Manson može doći u naš grad i propagirati mržnju,
nasilje, samoubojstvo, smrt, droge
i ponašanje poput onog u Columbineu, poručujem mu:
"Nećeš bez borbe!"
Nakon te tragedije govorilo se
o nasilju u zabavnoj industriji i o kontroli nad oružjem.
Kako prikladno da se to dogodilo tik pred izbore.
Tako smo zaboravili na Monicu Lewinsky
i bombardiranje.
Negativac sam ja
zato što pjevam rock'n'roll pjesme.
Tko je veći utjecaj na ljude: predsjednik ili Manson?
Radije bih da sam ja, no smatram da je predsjednik.
Znaš li da su SAD na taj dan
bacile najviše bombi na Kosovo?
Znam, i čini mi se doista ironično da nitko nije rekao
da je možda predsjednik utjecao na to nasilje.
Mediji radije sve obrnu na svoje i potpiru strah.
Potom ljudi gledaju vijesti.
Pumpaju ih strahom. Poplave, AIDS, ubojstva,
onda ubace reklame. Kupite Acuru, kupite Colgate.
Ako vam smrdi iz usta, nitko neće razgovarati s vama.
Ako imate prištiće, cure se neće jebati s vama.
To je kampanja straha i potrošnje.
Sve se temelji na zamisli
da će ljudi više trošiti ako ih je strah.
Jednostavnije se ne da objasniti.
Što bi rekao klincima iz Columbinea ili tamošnjim ljudima
da su sada ovdje?
Ništa. Poslušao bih što oni imaju za reći. To nitko nije učinio.
Ja sam Nicole Schlieve. - Ja sam Amanda Lamontaigne.
I išle ste na Columbine? - Da.
Išli ste u školu s Ericom i Dylanom? - Da.
Išli smo zajedno na kuglanje. - Zašto?
To možeš uzeti umjesto tjelesnog.
Gdje je tu obrazovna vrijednost?
Mislim da je nema. - Ne, nema je.
No sada puno bolje kuglam.
Kakvi su bili Eric Harris i Dylan Klebold? - Čudni.
Nisu bili druželjubivi. – Tada nisam znala tko su.
Držali su se postrani.
Jesu li bili dobri kuglači?
Sjećam se samo da su bili malo ludi.
Bezveze su bacali kugle. - Samo su ih bacali.
Bilo bi im svejedno kakav bi rezultat postigli.
Što su radili ujutro prije napada?
Čuo sam samo da su išli kuglati.
Odigrali su dvije partije i potom krenuli u pokolj?
Jesu li doista samo bacali kugle u prazno? Je li to što značilo?
Pretpostavljam da su išli na svoj omiljeni predmet.
Zašto onda nitko nije za njihova zlodjela okrivio kuglanje?
Nema li to jednako smisla kao i okriviti Marilyna Mansona?
Na koncu konca,
to je bilo zadnje što su radili prije pokolja.
No, čekajte malo! I u drugim se zemljama dosta kugla.
Ne sluša li se Marilyna Mansona i u Njemačkoj,
odakle dolaze ti zloglasni darkeri?
Ne gledaju li i u Francuskoj iste nasilne filmove?
Većina nasilnih video igara dolazi iz Japana.
Mnogi Amerikanci smatraju da zbog raspada obitelji
mnogo mladih pribjegne nasilju.
"Ubit ću se! Ne možete me zadržati ovdje!"
No po statističkim podacima u Engleskoj ima više razvoda nego u SAD-u.
"Fergiejin brak je gotov!" - Liberali tvrde
da je glavni uzrok nasilju u Americi nezaposlenost.
No u Kanadi je nezaposlenost dvaput viša.
Naravno, većina ljudi tvrdi da je uzrok nasilju nasilna američka povijest.
Kauboji i Indijanci, Divlji zapad,
povijest osvajanja i krvoprolića.
Ako je to dostatan razlog da društvo postane nasilno,
kako onda objašnjavate ovo?
NIJEMCI ISTREBLJUJU 12 MILIJUNA
JAPANSKA OKUPACIJA KINE
FRANCUSKI POKOLJI U ALŽIRU
BRITANSKI POKOLJI U INDIJI
Unatoč tomu, koliko ljudi svake godine strada od vatrenog oružja?
U Njemačkoj 381.
U Francuskoj 255.
U Kanadi 165.
U Velikoj Britaniji 68.
U Australiji 65.
U Japanu 39.
U Sjedinjenim Američkim Državama 11.127.
Po mojem mišljenju to otvara važno pitanje.
Po čemu su Amerikanci toliko različiti?
Jesmo li po prirodi ubojice?
U većini drugih slobodnih država
ovakvih stvari nema. Nema ljudi koji puknu,
i počine pokolj. - I oni su poput nas.
I oni povremeno imaju ljude koji puknu i pobiju hrpu ljudi.
Ili tučnjave engleskih huligana? Oni zasigurno nisu kvekeri.
Svaki put kad iznesem nekakav primjer usporedbe sa slobodnim svijetom,
čujem: "Naša je kultura toliko drugačija."
Kao što ste rekli, i oni imaju nasilne video igre i filmove,
otuđenu mladež, ni oni nemaju molitve u školama.
Što je onda kod nas toliko drugačije?
Što? - Što?
No, što? - Nemam pojma.
Vrijeme je za kratku povijest Sjedinjenih Američkih Država.
Nekoć su u Europi živjeli puritanci
koji su se jako bojali progona.
Otplovili su u Novi svijet, kako se više ne bi bojali.
Joj, kako sam opušten! - Osjećam se puno sigurnije!
No tamo su ih dočekali divljaci pa su se opet bojali.
Zato su ih sve pobili.
Istrebljenje cijele rase bi ih trebalo umiriti, ali ne!
Počeli su se bojati jedan drugoga! - Vještica, vještica!
Tako su počeli paliti vještice. 1775. g. počeli su ubijati Britance,
kako bi bili slobodni. Ni nakon toga nisu se osjećali slobodno.
U drugom su amandmanu zapisali da svaki bijelac ima pravo nositi oružje.
Ljubim svoju pušku.
Tako dolazimo do genijalne zamisli o ropstvu.
Znate, bijelci su se također bojali i rada,
zato su otišli u Afriku i oteli nekoliko tisuća crnaca,
dovezli ih u Ameriku, gdje za svoj rad nisu ništa zarađivali.
Ne u smislu "Radim u Wal-Martu i ne zarađujem ništa,"
nego stvarno ništa, nula dolara!
Tako je SAD postao najbogatija zemlja na svijetu!
Je li taj novac umirio bijelce? Nema šanse!
Još više su se bojali! Nakon 200 godina ropstva
na nekim je mjestima na Jugu bilo više crnaca nego bijelaca!
Možete si misliti što se dogodilo. Robovi su se počeli buniti
i gospodarima su počele padati glave!
Kad su bijelci to čuli, povikali su: "Želim živjeti!
Veliki crnče, nemoj me ubiti!"
U pravom se času pojavio Samuel Colt.
On je 1836.g. izumio prvo oružje koje nije bilo potrebno puniti
nakon svakog hica.
Svi bijelci na jugu povikali su: "Juhu!"
No bilo je kasno. Sjever je pobijedio i robovi su oslobođeni.
Sad su mogli lako odsjeći glave svim gospodarima.
Gospodari su povikali: "O ne! Umrijet ćemo!"
No robovi se nisu osvećivali. Samo su htjeli živjeti u miru.
Bijelci u to baš nisu bili uvjereni pa su osnovali Ku Klux Klan.
1871.g. kada je Klan proglašen za terorističku organizaciju,
osnovan je i NRA.
Uskoro su političari donijeli zakon
po kojem crnci nisu smjeli posjedovati oružje.
Bila je to sjajna godina za Ameriku, za KKK i NRA.
Naravno da te organizacije nisu bili povezane i to je bila puka slučajnost.
Jedni su zagovarali posjedovanje oružja, a drugi su linčovali crnce.
Tako je bilo sve do 1955. kada je neka crkinja odbila
sjesti u stražnji dio autobusa. Bijelci nisu mogli vjerovati!
"Zašto se ne makne?" - I onda je počeo rusvaj.
Crnci su zahtijevali svoja prava i bijelci su se usrali od straha!
Vikali su: "Bjež'mo, bjež'mo!"
I pobjegli su. Pobjegli su u pregrađa,
gdje je sve bilo bijelo, lijepo i čisto.
Kupili su četvrt milijarde komada oružja.
Zaključali su vrata, postavili alarme i digli zidove oko susjedstva.
Konačno su bili sigurni.
I svi su živjeli sretno do kraja života.
OVAJ DOM JE SPREMAN
Je li doista bilo tako?
Sudeći po vijestima, Amerika je još uvijek zastrašujuće mjesto.
Tko je to? Je li opasan? Što smjera? - Što to radiš, čovječe?
Zašto je ljude strah?
Sjećate li se straha od 2000. godine?
Nisu li nam rekli da će cijelo naše društvo doživjeti propast,
samo zato jer je netko zaboravio utipkati nekoliko brojeva u računalo?
Doći će do masovnog kaosa. - Večeras počinje odbrojavanje.
Rick Smith cijeli dan promatra kako se kupci pripremaju.
Prodaju se baterije, petrolej, generatori.
Kad je sat otkucao ponoć, ništa se nije dogodilo.
A sjećate li se ubojitih pčela koje su trebale napasti Ameriku?
Gotovi smo sigurni da će doći ove godine.
Schmidt očekuje da će afričke pčele napasti Teksas,
i u dvije, tri godine doći do Arizone.
Brine ga, jer su pčele-ubojice previše agresivne.
Pratit će vas i po 500 metara.
Pčele se nikada nisu pojavile.
Sjećate se priče da je za predvečerje Svih svetih
netko sakrio žilet u jabuku? Uskoro djeca nisu smjela ići van
i zvoniti po kućama neznanaca. - Mnogo ljudi kaže
da neće dijeliti slatkiše jer je preopasno i strah ih je.
U stvarnosti nije bilo žileta u jabuci.
U zadnjih 40 godina, samo su dva djeteta na predvečerje Svih svetih
umrla od slatkiša. Oba je djeteta otrovala rodbina.
Bilo je kao u filmu strave i užasa. Dok je kosio travu,
iz šume je izletjela lisica i napala kosilicu.
Upozorenje o preparatu za mršavljenje.
Ono što ne znate bi vas lako moglo stajati života.
Pokretne stepenice mogu vrlo lako osakatiti vas i vaše bližnje.
Otkrivamo kako.
Budite malo oprezniji, ne bahatite se.
Ne plešite s drugim Amerikancima po ulicama.
Ne privlačite pozornost na sebe pokazivanjem da ste Amerikanci.
Svaki peti Amerikanac ima nekih duševnih problema.
Ministar za zdravstvo
poziva ljude da potraže pomoć.
Mediji, korporacije i političari
su nas tako dobro prestrašili,
da više ni ne moraju navoditi razloge.
Ministarstvo za pravosuđe je danas objavilo opću uzbunu,
zbog općenite prijetnje koju smo primili.
Ovo nije prvi put da je Ministarstvo tako postupilo.
Nadam se da je zadnji,
no sudeći po prirodi zlotvora, bojim se da nije.
Obožavam ove bulevare.
Teško da ćete naći slične u Los Angelesu.
Kako to da svaki put kad sam ovdje i upalim vijesti,
uvijek čujem kako su u South Centralu nekoga upucali iz auta
ili slično?
Da li to oni izmišljaju?
Ne, uvijek biraju o čemu će izvješćivati.
Ako upališ televiziju i pogledaš vijesti... - Da.
O čemu govore? O opasnim crncima, zar ne?
Neimenovani crnac biva optužen za neki zločin.
Pokazat će slike crnaca koji su napravili loše stvari,
i ispredati priče o tome. To slušamo cijeli život.
Osumnjičeni je crnac dvadesetih godina.
Ima afro frizuru i u to je vrijeme nosio srebrnu ogrlicu.
Policija kaže da je osumnjičeni crnac, 183 cm,
80 do 90 kg, star oko 35 godina.
Crnac, star između 16-18 godina.
Osumnjičeni je Afroamerikanac. - Policija kaže... - Crnac...
Osumnjičeni... - Osumnjičeni je crnac.
Susan Smith je utopila svoju djecu, a potom je ljudima rekla
da joj je crnac ukrao auto i oteo djecu.
U početku su svi nasjeli na tu priču.
Netko joj je na crvenom svjetlu na semaforu uskočio u auto i oteo djecu.
Kaže da je to napravio crnac. - Crnac? - Da.
Vikala sam da ih volim.
To je takva tragedija. - Anoniman, urbani,
što obično znači crni muškarac, naiđe i počini ovakve stvari.
To je izgovor za sve moguće. - Charles Stewart, odvjetnik,
ubio je svoju trudnu ženu i rekao da je počinitelj crnac.
Svi su nasjeli. - Osumnjičeni je crnac, 180 cm.